Соціальна контактність та психотизм як предиктори типів взаємодії студентської молоді - Шепельова, М. (Психологія та особистість, 2025)
Актуальність дослідження полягає в висвітленні впливу різних типів взаємодії за співвідношенням соціальної контактності та психотизму на здатність студентів адаптуватися до освітнього середовища. Оскільки заклади вищої освіти все більше зосереджуються на психологічному благополуччі та академічних досягненнях студентів, визначення сприятливих і несприятливих моделей взаємодії є важливим для створення підтримуючої навчальної атмосфери. Метою написання статті була побудова типології студентів за співвідношенням соціальної контактності та психотизму, що забезпечує взаємодію студентів з освітнім середовищем, а також визначення на її основі сприятливих та несприятливих форм такої взаємодії для особистості студента. Для збору емпіричних даних було застосовано «Психодіагностичний тест» В. М. Мельникова та Л. Т. Ямпольського та опитувальник особистісних творчих характеристик Ф. Е. Вільямса. Статистична обробка емпіричних даних здійснювалася за допомогою дисперсійного аналізу та U-критерію Манна-Уітні для виявлення відмінностей між чотирма типами взаємодії у вираженні психологічних характеристик студентів. За співвідношенням соціальної контактності та психотизму виокремлено 4 типи взаємодії студентів: конкуруючий: високий рівень допитливості, творчої допитливості, творчості, депресії, невротизму, уяви, загальної активності, товариськості, низький рівень сором’язливості, інтроверсії; маніпулюючий: високий рівень допитливості, творчої допитливості, творчості, психічної неврівноваженості, схильності до домінування, депресії, асоціальності, невротизму, сором’язливості, уяви, інтроверсії; відлюдники (хікікоморі»): низький рівень допитливості, творчої допитливості, творчості, розгальмованості, асоціальності, уяви, загальної активності, високий рівень сором’язливості та інтроверсії. співпрацюючий: низький рівень психічної неврівноваженості, схильності до домінування, депресії, невротизму, сором’язливості, інтроверсії, загальної активності, високий рівень товариськості. Практичне значення дослідження полягає в можливості застосування його результатів для вдосконалення освітнього середовища та стратегій підтримки студентів, підкреслюючи необхідність сприяння співпраці, а не конкуренції, що матиме позитивний вплив на психологічне благополуччя студентів та загальну академічну залученість.